Юрка!
Какво ти е? - Чаках те.
При Настасия има чекист на гости.
Чекист? А чужденката? - Отиде в Смолни.
Краузе? Хм...
Откога са ви дотрябвали врагове на народа?
Не е враг.
Да, обявиха работата му за грешна. - За вредна, това е друго нещо!
Подробности. - Уволниха го от института.
Но не го вкараха в затвора. - Просто не успяха!
Война започна!
А после? Аз търсих негови документи, но той изчезна.
Не е взет на фронта заради възрастта, значи е заминал.
Къде?
Добре.
Вероятно ще имам проблеми, но ще кажа истината.
Василий Павлович беше изтъкнат учен.
Зная. Оклеветиха го завистници.
Бездарни боклуци. Но във вашето НКВД само такива слушате.
Добре, Настасия Андреевна.
Краузе познава Ладога както никой друг.
Разбирате за какво става дума?
Информацията е строго секретна, но на вас ще кажа:
Ако Ладога спре да работи, градът ще умре.
А тя ще спре, ако той не ни помогне. Разбирате ли сега?
Мамка му! Разбирате или не!?
Извинете...
Отворете. - Пропуск?
Нямам, но непременно трябва да се срещна с някой, който...
Да не си бежанка от Прибалтика? - Журналистка съм.
Ела утре от 8 до 11.
Не, другарю, длъжна съм... - От 8 до 11!
Другарю, отворете!
Настоявам!
Патрул, офицер! Аз съм журналистка от Англия.
Офицер! Трябва да съм в Москва.
С добро не разбираш? Документите. Документите!
Няма документи! Имаше бомбардировка. Загубих чантата си, паспорта.
Патрул!
Другарю младши сержант, тя е под мой надзор. Изпуснах я.
Кажи му... - Млъкни!
Какво? - Млък казах.
Да тръгваме.
Всичко ли е наред? - Тръгвай!
Тръгвай! - Отбой...
Това той ли е? - Все едно, няма да ви помогне.
Има неща, по-големи от личните обиди. - Какво общо имат личните обиди?
А кое има общо?
Василий имаше жена.
Той не разказваше за нея. Отдавна са разведени.
Но мисля, че тя още го обичаше.
Когато започнаха проблемите в института,
не го приемаха никъде на работа, дори за водопроводчик,
той буквално нямаше какво да яде.
И аз му предложих да се премести при мен.
Но моят спектакъл бе предложен за Сталинска премия.
За да не ме компрометира той реши, по-точно заедно решихме,
нали разбирате...
И той се премести при жена си. Къде?
Тя пристигна сама и буквално го взе...
Къде?
Това беше през юни,
две седмици преди войната.
Къде?
Тя живееше в Петерхоф.
А през септември там вече бяха немците...
Да. - Да...
Москва. Хотел "Савой"
Имаме няколко минути.
Фил
Това е майор Барворд,пилот, той ще те достави в Лондон.
Когато ще видиш родителите й, предай им...
предай,че дъщерята им беше прекрасен журналист.
Благодаря, че дойде.
Извинявай, че не изчаках, трябваше спешно да заредя батериите.
За мен двойно кафе, истинско, а не вашият буламач.
А за вас, другарю комисар? - Не съм гладен. Сто грама водка.
Ето защо те извиках. Нали неотдавна закара журналисти в Ленинград?
Да. - Тия в Смолни побъркаха ли се?
Излъгаха твойте, като си искат
за проблема с продоволствието и как народът умира.
Това да не е нова постановка?
Да разплачат световното обществено мнение,
за да се открие по-скоро втори фронт.
Не, нямаше такова нещо. - Тогава още по-зле, Чегасов.
Брашно остана за 6 дни, трици за 5, мазнини за 7, захар за десет.
Но това са строго секретни данни.
И аз така си мислех.
Знаеш ли откъде ги имам?
Не.
От доклада на немско разузнаване, директно от Берлин.
Виж ти, какви данни предоставя Ленинград!
Много интересно.
Лельо Валя, вие взехте бежанката при вас, нали?
Ще видим, взехме или не...
Тя, разбира се, е симпатична,
но сега на никого не трябва излишно гърло.
Отгоре на всичко е без документи.
Разбирате ли, това е характер, наследила го е от бащата си.
Той е герой от Гражданската, гонил е белите чак до Крим.
Ти си на ход.
А Цветкова се притеснява от майка си.
Тя нали тук живее, като домашна помощница на Анастасия Андреевна.
Като чу, че набират момичета в милицията, веднага замина -
само да получи легло в казармата.
А преди това учеше в институт, трябваше да стане учителка.
Ще ми разкажеш ли още? - Разбира се.
Тя постави нов рекорд за града по ски. Два пъти.
Благодаря, че й каза, когато тръгнах към Смолни.
Бяхте без документи. Веднага щяха да ви задържат, особено нощем.
Дръжте крадеца. Спри! - Път, дайте път!
Дръпнете се! Дай път.
Донесе ли? - Не виждаш ли?
А ти донесе ли? - Както се разбрахме.
Сто грама кафе, захар и половин самун хляб.
Колко е захарта? - Също сто.
А се разбрахме за 150!
Ако донесеш камъчета или злато, щеше да е друг разговор.
А ти - картина.
Правя го само заради изкуството, но там съм слаб.
По мутрата ти личи, че там си слаб.
Другарю, или давате 150 гр. захар, или търсим друг купувач.
А това какво е, а?
Петстотин и седем, осем, девет, десет,
единайсет, дванайсет, тринайсет, четиринайсет, петнайсет!
Чети.
Удостоверение за бежанец.
Временно.
Бланката е истинска. Взех я от отдела си.
Наистина ли? - Откраднах я.
Не съм предполагала, че ще стигна до там.
А сега го изяж.
Ще го занеса на Юра. - Спри!
Юра не е твоя грижа. Яж!
Къде се блъскаш!
Може ли? - Да.
Гонзалес Катерина Гарсиевна?
Ти си испанска комунистка,
по чудо измъкнала се от кървавите лапи на диктатора Франко.
Това съм аз?
Англичани политемигранти нямаме, а испанци има.
Руският също не им е роден, както при теб.
Това казах и на майка си, и на Анастасия.
Значи така. Запомняй хубаво!
Била си на екскурзия в Ленинград, но почва войната,
бомбардировки, документите ти изгарят.
Не разбирам. Защо е всичко това?
Отсега без това нито крачка. Разбра ли?
А ако имаш късмет, и купони ще ти дадат.
Купони?
За продукти. За хляб.
Аз ще ти дам.
Знаеш ли. Ти много ми помогна и ти благодаря, но за какво са ми купони?
В Москва трябва да отида.
Ти ми обеща, че ще уредиш всичко. - Да не мислиш, че ми трябваш тук?
Да, обещах.
Но тогава ти бе специална. А сега си като всички.
Но генерал Чегасов, сигурна съм, ме търси навсякъде.
Повярвай ми, никой не те търси. Никой.
Но аз съм англичанка и ти го знаеш. А това са испански документи.
Тогава къде са твойте документи? - И това прекрасно знаеш.
Бяха в чантата, заедно с фотоапарата и всичко останало.
Значи вече си като всички нас. Нула.
Ще чакаш да свалят блокадата.
Блокадата? Кой знае кога ще я свалят?
Аз не знам. Може би утре, може след месец.
Месец? - След месец, може след два.
Значи така.
Господи. Аз работя във вестник, във всекидневник,
трябва всеки ден да предавам материали. Не мога да чакам месец.
Отвори си очите. Виждаш ли Юрий? Той поне пълзи,
а половината в града не могат и да станат.
Месец!
Ти първо оцелей поне един ден.
Е, как е?
Нормално.
Скъпи.
За съпругата ви сме приготвили нещо.
Елате в понеделник.
В понеделник.
Към 12 устройва ли ви? - Устройва ни.
Да не донесеш дреболия, няма да я погледна. Не по-малко от 4 карата!
Знам, разбира се. Знам.
Благодаря ти, скъпи.
В Смолни.
Трета слуша. - Ало?
Свържете ме с Ленинград, с Маленин.
Минутка, другарю комисар. - Чакам.
Старши майор от държавна сигурност Маленин на телефона.
Маленин, получи ли моята телеграма?
Тъй вярно, другарю комисар.
Преди 15 минути.
Провери, че тази работа започва лошо да мирише.
Информацията е секретна. Изтича някъде най-отгоре.
Само действай внимателно. Акуратно.
Не товариш картофи!
Тъй вярно. Ще действам полека.
За прогреса ще докладвам. - Край.
На партийните ръководители карат храна със самолети,
а ние мрем от глад.
Трябва да поискаме: или да ни дадат хляб,
или да обявят града за открит.
Какво означава "открит град"?
Както откриха Париж за немците. - Предадоха го - така се нарича!
Кой е написал това?
Контрольорът Харитонов, на заводско събрание...
Да се разстреля! - Вече е задържан.
Викали сте ме, другарю Жданов?
Намалявай нормата.
Почакай.
Колко остана сега?
300 грама за работници, 150 за останалите.
Нима това има някакъв смисъл?
Говори Ленинград.
Предаваме указ на държавната комисия по продоволствието
и Съвета на Ленинградския фронт за снижаване на нормата на хляб.
За да се избегнат прекъсвания при снабдяването
на войските и населението на Ленинград,
да се установят следните норми за хляб:
За работници - 300 гр. на ден,
за служащи и деца - 150 грама на ден.
За поделенията на 1-та линия и бойните кораби, 500 гр. на ден.
Това е.
Откраднаха целия грим.
Анастасия Андреевна...
Зная, зная...
С него сега нещо пържат.
От пудра ще направят мекици, а червилото ядат. Да?
По-точно всичко изядоха. Не разбирам само едно.
Защо не ни евакуират?
Ходих в Областния комитет. Ние сме единственият работещ театър в града.
Според мен им трябваме като символ.
Символ? Ха! На какво?
Значи аз... ще замина сама
Ще се отдам на първия генерал
Ако откажат, ще пиша на Жданов.
Дори на самия Сталин.
Здрасти.
Я виж ти. При нас и испанци идват.
Сякаш животът продължава
Помогнете й, аз обещах.
Нея я подхранват от Областния комитет.
Или супа ще пратят, или булгур.
Може би затова има сили за истерика.
Казаха ми, че ще ме вземат като монтьор по декорите
и ще ми дадат купони за хляб.
Вие сте Катерина? - Да.
Аз съм Соня Краско. Майката на Юра.
Членът на военния съвет на Ленинградския фронт
и секретар на ЦК на ВКП/б/ Жданов
Членът на военния съвет,
дивизионен комисар Кузнецов.
Говори Ленинград.
Щабът на местната противовъздушна отбрана
обявява въздушна тревога.
Кой каза за немците, а?
Хайде, да разпръснем тия боклуци.
Въздух! Лягай!
Разпръснете се. Със закъснител е. Сега ще гръмне.
Цветкова, какви ги вършиш? - Иди при Смирнова за сапьори.
А засега сама ще потърся детонатора.
Цветкова, това не е запалителна. - Аз какво ви казах?
Хайде всички вкъщи, хайде.
Така. Днес магазинът няма да работи
А ние какво да правим? Гадове!
От последното ни лишават!
Вижте я! Не е гръмнала! - Това сигурно не е бомба...
Вижте какво е написано на нея.
Това е "захар".
Да, захар!
Какво я гледаме! Да я отворим!
Стойте! Назад, изроди! Назад, негодници!
Моля ви, помогнете на баща ми, спасете го.
Погрижи се за детето.
Внимание.
Говори Ленинград.
Отбой на въздушната тревога.
Повтарям,
отбой на въздушната тревога.
Защо я домъкна пак? Нали си бе тръгнала.
Може и да са бомбардирали дома й,
но не можеш да прибереш всички бомбардирани.
Мамо, ще млъкнеш ли?
Извинявайте.
Баретата ми е тук.
Ела тук.
Поливай ми.
Добре.
Знаеш ли,
размислих, наистина не съм разбирала
какво става в Ленинград.
Дори бонбони ни сервираха в Смолни, а се оказа, че истината е друга.
Смятам, че трябва да направя нещо.
Каквото мога. Да напиша, за да знаят всички истината.
Ще излезе ли помощ от това, не знам, но съм длъжна...
Помощ! Твойте капиталисти сън не спят от желание да ни помогнат.
И не лъжи, че са ви дали бонбони. - Но това е истина.
Поливай. - Както и да е.
Имам молба. Намери ми печатна машина с английски букви.
На такива машини се печатат вредителски позиви.
Те се конфискуват!
Тогава фотоапарат и десет ленти, или двайсет.
После моята редакцията ще ти плати.
Уред за шпионаж. Конфискува се на място.
Поне да се свържа с Лондон, ще им диктувам по телефона.
Слушай! Забрави всичко това.
Не си отваряй устата. Излизай навън само в краен случай,
за хляб или на работа.
Ако искаш да ядеш, ще работиш.
Не ми викай.
Поне се обади на Паркер в Москва, в хотел "Савой".
Да, знам телефонът в отделението ти работи.
И се подслушва. Това означава край с теб,
а мен - на трибунал.
Но защо? Какво сме направили?! - Ти загина!
Мистър Паркър!
Извинявайте, бяхме на разходка. Не ви очаквахме толкова рано.
Качих съм се на първия влак.
Аз съм Пресцила Дейвис, мащеха на Кейт.
Приятно ми е. - Това е баща й.
Гривицкий,
Алексей Валерианович
Да, знаменитият бял генерал.
Сега можем да не крием това. Нали Катя вече я няма...
Нека влезем.
Как изглеждам?
Хубав.
За такива дрехи на пазара ще те позлатят.
Шапката е точно по размер.
Защо сте тук?
Тревогата не ви ли засяга? Марш в скривалището!
Ние другаря си да изпратим...
Казах - в бомбоубежището! Изпращачи.
В 15-то отделение един бързал за скривалището,
подхлъзнал се, пръснал си главата и умрял.
А тези, които останали в отделението, са добре.
Ама си наблюдателна, Агеева.
Ето, фамилията е Краузе,
името Василий, Василий Павлович.
Запомнете го добре.
Снимката е стара, но такава имаме.
Добре, аз да вървя. - Паша!
Е, друже...
Късметлия си, Терьохин.
А мен не приеха. - Остава да се разревеш, Капица!
Късмет! - Благодаря.
Тръгвай, Терьохин! В скривалището!
Не предполагах, че Терьохин е герой.
Агеева, ти изобщо не трябва да мислиш.
Дръж, предай го на Краузе. - Какво е това?
Риба, кажи му - от Тойва от Ладога.
От Тойва от Ладога.
Другарю старши майор! Доведох го.
Редник Терьохин се явява по ваша заповед.
Терьохин е родом от Петерхоф. Знае всички входове и изходи.
По пътя му обясни задачата. Момчето изглежда здраво.
Застани в строя. - Слушам.
Капица, къде?
И последно.
Крийте се. Действайте с пределна предпазливост.
Избягвайте контакт с врага. Ще се свързваме строго по график.
Оръжие да се използва само в краен случай.
Имате конкретна задача,
трябва да я изпълните на всяка цена.
Какво му е?
Какво се случи?
Виноват, др. старши майор.
Семейство имаш ли? - Да. Родители.
Даваше им дажбата си? - Да.
И видя ли какво стана?
Какво ще правим? Разузнавач! Закъде е такъв?
В лазарета?
На акция при немците тръгнал. Краката не го държат.
Др. старши майор, ще се справя...
На военен съд, по дяволите! Провали цялата операция.
Какво ще правим без радист?
Тръгвате четирима! Дяволите да ви вземат!
Др. старши майор, разрешете.
Капица, какво правиш тук? - Терьохин забрави ръкавиците си.
Аз мога да работя с радиостанция.
Капица, изчезвай. - Почакай, почакай.
Виноват. - Продължете Капица.
Аз бях в Петерхоф всяко лято. Всичко знам там.
Дори и пещерите от времената на Екатерина.
От времена на Екатерина? - Не аз, пещерите.
Баща ми работеше като реставратор там до началото на войната.
И със здравето нямам проблеми.
Мога да направя лицеви опори. Четиридесет, без спиране.
Не лъже ли за радиостанцията? - Май не.
Др. старши майор, истина е. И морзовата азбука знае.
Знаеш ли я? - Да.
И какво се занимаваш с глупости? Да се преобличаш, бързо. Бегом!
Това е майката на Катя.
Тя умира преди революцията, съвсем млада.
Когато след загубата на Бялата армия
Алексей дойде тук,
Катя бе на 10 години, те бяха много бедни.
Той написа изумителна книга със спомени.
Като професионален литератор, аз му помогнах в изданието на английски.
Оттогава сме заедно. А Катя стана истинска англичанка.
Дори и фамилията ми взе - Дейвис.
Криеше кой е баща й. Това не значи, че не се смяташе за рускиня.
Просто правеше всичко, за да не научат в НКВД.
Вярваше, че рано или късно, въпреки всичко
ще отиде в Русия.
Трябва с нещо да палим.
С Юра решихме - нека да е с немци.
О, вие не знаете! Юра е обикновен гений.
В "Ленинградская правда" го написаха.
"В Централния район бе намерено съкровище"
Това е за моя Юра.
Ако не бе войната, можеше да стане гросмайстор на 12 години.
Юра не взе продукти с купоните.
Той цял ден лежа на дивана.
Майката на Нина ме взе на опашката и аз за своите получих.
Здравей. Казвам се Кейт.
Здрасти. Аз съм Сима.
Юра, разбира се, е гений, но е много слаб.
А аз съм силна, ходех в балетно училище
В балетно? - Сима, ела.
Това е за теб за утре до вечерта.
Това ти е за днес.
Това е за Юра, за утре до вечерта.
Това е за Юра за днес. Върви.
Изчакай.
Дай ми ги.
И това е за теб.
Върви, занеси на Юра.
Мамо, ти грешиш. Много ми даваш.
Прави каквото ти казвам!
Юра! Не, седни.
Ето така. Боли те, нали?
Много са отекли. Мама е права.
Аз подвеждам всички.
Юра, ти не си виновен за нищо. Чуваш ли? За нищо.
Юра, знаеш ли какво говорят? Че белият мечок избягал от зоопарка.
Наистина? И не са го изяли?
Не, невъзможно е да го хванеш.
Я виж дъската - всичко ли е наред?
Да. - И няма нищо излишно?
Бонбон. Истински!
Той ти го изпрати.
Ако може, всеки ден ще ти донася нещо.
Хайде, яж.
Мамка му.
Погледни дали някой не го следи.
Чисто е.
Терьохин, как си? Да не си ранен?
Дръж. Не мога вече. Целият се вмирисах.
Разказвай.
Там гъмжи от немци.
И от ония полицаи. Гниди!
С униформи, ходят като господари. - Нещо за Краузе?
Помниш ли Вера? Майка й работеше в ресторанта.
Да, една хубавичка. - Сега и тя работи в ресторанта.
Там немците са си спретнали нещо като клуб.
Продала се е. Гнида. - Не е. Сервитьорките там са наши.
Краузе ходи ли там?
Не и никога не е ходил. В Петерхоф въобще няма такъв.
Как така? - Ето така!
Немците са преброили населението. Издали са документи на всички.
Комунистите и евреите - до стената.
Помниш ли Анна Яковлевна? От музея?
И там са наши. А които са от немски, произход, ги наричат "фолксдойче".
Тях ги поздравяват с "освобождението".
Длъжности са им измислили. Бургмистър, полицай-президент...
Краузе какво общо има?
Какво Краузе?
Тук няма никакъв Краузе. И никога не имало.
Верка познава всички фолксдойче.
От сутрин до вечер киснат в клуба. А този нито веднъж не е влизал.
Разрешете аз да отида? - За какво?
Познавам една леличка. Разумихина, Ана Григориевна. Работеше като гид.
Петерхоф е голям. Верка не може да познава всички.
И мислиш, че екскурзоводката ще помогне?
Огън!
Лягай!
Руски партизани, знаем, че сте тук...
Казваш - Верка са я заставили? И да ни предаде я заставиха?
Може би ще пробием?
И три метра няма да минем. Ще ни избият.
Излезте от къщата по един и с вдигнати...
Свържи се по радиостанцията. Кажи да не пращат повече никого.
Няма никакъв Краузе! Чу ли?
Всички да заемат позиция. Без моя заповед да не се стреля!
Иначе ще бъдете унищожени.
Имате една минута.
Шифровчик?
Говори Маленин.
Моите свързаха ли се?
Времето за връзка е след 10 минути.
Руски партизани, предлагаме за последен път...
Верка!
Разбра ли? Хайде, кажи им!
Серьогин не излизай, все едно - ще убият!
Чуваш ли? Не излизай!
А казвахте, че е предател.
Как ни откриха така бързо? - И наказателен отряд бързо събраха.
Страхувам се, че ни чакаха.
Капица, изтегляй се!
Аз ще те прикривам!
Хайде. Хайде!
Капица, трябва да предадеш, че ни чакаха.
Чуваш ли, чакаха ни!
Здравей. - Здравей.
Няма Краузе в Петерхоф.
Хората ти върнаха ли се? - Мойте хора...
Успяха да предадат само,
че няма и не е имало Краузе в Петерхоф.
Актрисата или греши, или лъже.
Ти каза ли на някого за Петерхофската операция?
Каза ли?
Почакай, защо ме гледаш така?
Чакаха моите момчета.
Кой? - Немците. Знаеха за операцията.
Ти да не мислиш, че аз...
За Краузе знаеха, но това не е всичко.
Разузнаването им редовно докладва в Берлин
колко захар ни остава, колко мазнини, брашно...
Невъзможно. - С точност до килограм.
Моления! Тъкмо мислех за теб.
Какво стана с онзи, езерния спец?
Нищо. Това направление е неперспективно.
Аз какво ви казвах? Финландец! Ние воюваме с тях.
Говори небивалици и за кого? За немец - за Краузе!
А сътрудник на органите им вярва...
Ти ли му каза за операцията. За Краузе?
Казах му, че търсиш плитчината. Исках да те защитя.
Да не мислиш, че Тригуб е... - А кой? Кой, ако не е той?
Двамата знаете за Краузе. И за продоволствието.
Другарю комисар!
Влезте при нас.
Изпратиха го през нощта от Лондон.
"Тя бе англичанка. От главата до петите. "
"Но родината й бе Русия. Там тя се роди и там загина."
Както винаги Паркер забърква сензация.
Гривицкий, Алексей Валерианович.
Дворянин. Убеден монархист. Генерал-лейтенант,
зам. -командир на Доброволческата армия. Воюва с нас чак до 1920 г.
И същият е роден баща
на нашата съвършено английска Кейт Девис.
Нали проверихме по всички канали. По вашите също.
През лупа я гледахме и все пак я прозяпахме.
Прозяпахме...
Или...
Или? - Мисли Чегасов, мисли.
Нима сме такива зяпльовци?
Или тя работеше... - Ето...
под прикритието на английското разузнаване!
Ето, прикриваше я разузнаването.
Ако не бе така, щеше да бъде малко да ни разстрелят.
Извадихме късмет, че немците свършиха нашата работа.
Съгласен?
Късмет.
А Паркер както винаги се оказа в нужното време на нужното място.
Кучи син.
Свържете ме с Маленин от Ленинград.
Слушам, др. комисар
Превод: durdybay subs.unacs.bg
Редакция: sty http://subs.sab.bz